F E M E I L E
Traducerea și adaptare text: George Ungureanu
Da ?
A... Marianne ! Mă bucur să te aud.
Da, da, da, da.
Da, dar eu lucrez acum.
Da.
Nu, nu, trebuie să lucrez. Și te ascult...
Ascultă, te voi suna eu, bine ?
Te sărut. Te sun mai târziu. Pa.
În viață...
am avut două pasiuni:
Femeile...
și libertatea...
Da ?
A... Hélene !
Mă bucur să te aud.
Nu, am de lucru. Da, da, da, da.
Lucrez. Nu, am spus că lucrez.
Ascultă, te sun eu mai târziu, bine ?
Exact. La revedere. Vorbim mai târziu.
Te sărut.
La dracu' !
Alo ? Da.
Trece-mi-l mie.
Da.
Ascultă, sunt editorul tău de 15 ani,
deci suntem aproape prieteni.
Treci printr-o criză majoră și eu nu te pot lăsa să decazi. Ascultă-mă !
Am aici în fața mea
detaliile cu privire la situația actuală și niște rezultate.
- Trebuie să-ți dau mai detaliat ? - Nu.
Bine. Stunci, hai să mergem direct la rezultatele noastre.
Am 7 cărți ale tale pe piață
și cel mai recent una a generat 7.100 de franci în drepturi.
Asta e minunat ! Doar trimite-mi un cec.
Cu excepția plăților în avans, ți-am dat
aproape 330.000 de franci.
Rezultatul scăderii noastre e 231.000 de franci.
Pentru a fi mai clar, mi-ești dator 231.000 de franci.
Nu numai asta, dar se pare că tu crezi că voi plăti taxele pentru tine,
și pe deasupra te aștepți să-ți trimit bani.
Prietenul meu, mergi un pic cam departe !
Ce anume vrei de la mine mai exact ?
Jérome, de 3 ani n-am o carte de la tine.
Asta e o problemă.
Această problemă apare de la o altă problemă.
Toate cărțile mele sunt despre femei,
și dacă am scris probleme e pentru că m-am săturat de femei.
Pentru mine, ele sunt un scandal, o eroare a naturii.
Ei bine, asta e.
Asta e foarte bine. De ce nu scrii despre asta ?
Du-te dracului.
Jérome...
mi-a venit o idee.
Ce-ar fi dacă ți-aș putea găsi o femeie...
care n-ar fi o greutate pentru tine,
care n-ar fi o povară...
care te-ar inspira fără a te trage în jos ?
Ar trebui doar să ai încredere în mine și să mă lași să fac cum doresc.
- Așa, bine ? - Am găsit-o,
iar dacă o fac, tu îți faci treaba ta.
Așadar, ce crezi ?
Caut urgent. Caut urgent secretara. Steno-dactilografa foarte competentă.
Frumoasă, complet disponibilă
și gata de pleca într-o scurtă călătorie cu scriitor de renume.
Salariu excelent.
Prezentați-vă la Publicația René Garanciere,
de pe strada Servendoni numărul 11."
Bună, domnișoară.
Corespundeți a fi persoana pe care o căutam.
Stați jos, vă rog.
Ați citit detaliile anunțului ?
Da, secretara trebuie să plece în călătorie
ca secretara a unui scriitor de renume.
Salariu excelent."
Exact.
Cu toate astea, una dintre condițiile noastre s-ar putea să te surprindă.
Deci...
te rog, să nu fii sub impresia că asta e o practică obișnuită pentru noi
să angajăm secretare pentru scriitorii noștri.
Dar Jérome Hervé... fiind cel mai popular,
vrem să-l ajutăm.
Deci arătați ca o secretară
foarte competentă,
și sunteți una.
Dar mai presus de toate...
știți, un artist are nevoie de...
de inspirație,
de înțelegere,
de încurajare.
Și de acesta e motivul pentru care îți cerem...
La urma urmei, de ce nu citești clauza numărul 5 singură ?
Secretara angajată e de acord
să ofere colaborare noapte și zi,
știind că o colaborare nu va fi limitată în plan profesional.
Ea e de acord să-i ofere lui Jérôme Hervé
orice o femeie îi poate oferi unui bărbat."
Orice o femeie îi poate oferi unui bărbat" ?
Da, orice femeie poate oferi."
- Ce înseamnă asta ? - Ce înseamnă...
Știu exact ce înseamnă ! Înseamnă că vă gândiți la mine ca o curvă !
Deloc, domnișoară. Sigur că nu.
La fel ca dumneata, cred că, clauza e...
E groaznic ! E o nebunie !
Ca o sclavă, trebuie să aparțin unui bărbat pe care nici măcar nu-l cunosc.
Crezi că eu sunt genul de fata
care ar fi de acord să fie jucăria unui bătrân ticălos ?
- Eu nu sunt genul ăla de fată. - Deci refuzi funcția ?
Nu, o voi accepta !
Clasa întâia Mistral Transeurope Express
va pleca la ora 01:20 de la peronul A.
Marianne ?
Voi suna la gară.
Iubito, știi că singura soluție
a fost să plec și să lucrez.
Știi că eu lucrez bine doar pe drum.
Călătoria mă inspiră.
Ce e asta ? Sigur că plec singur.
Și eu, și eu, iubito. Aștept cu nerăbdare să mă căsătoresc cu tine.
Tocmai de aceea trebuie să-mi termin cartea. Înțelegi ?
Da.
Sigur că da.
Ascultă, draga mea, trenul meu e gata să plece.
Te îmbrățișez tare.
Da, eu...
Ascultă, te sun imediat ce pot.
Te sărut. La revedere.
Mistral Transeurope Express
va pleca imediat. Urcați în vagoane, vă rugăm.
Hélene ?
Dragă, sun de la gară.
Da.
Nu, nu. Nu pentru mult timp. Deloc.
Parisul m-a acaparat
și vreau să termin cartea înainte de a ne căsători.
Știi că lucrez bine doar pe drum.
Călătoria mă inspiră.
Așa și eu, așa și eu, iubito. Aștept cu nerăbdare să mă căsătoresc cu tine.
Ascultă... ascultă...
Te voi suna mai târziu. Trenul meu pleacă.
Te sărut. Te văd curând. La revedere. La revedere.
Clară...
ce nume frumos.
În sfârșit, frumos" ar putea să nu fie cuvântul potrivit.
- Dar acest nume e destul de... - Clar" !
Amuzamentul rural e foarte mare.
E chiar prea mare, când te gândești la asta.
Mă întreb de ce țară e atât de mare.
Nu mi-am pus această întrebare înainte.
E amuzant, eu pun mereu întrebări oamenilor care nu răspund.
De ce... Mă întreb de ce.
- Pentru că ai o minte curioasă. - Nu chiar.
- Nu ai ? - Nu.
Sunt femeie, dar eu nu sunt curioasă deloc.
- A, bine... - Dar îmi place să știu tot ce se-ntâmpla.
Întotdeauna vreau să știu ce va fi, cum se vor rezolva lucrurile.
Vrei o țigară ?
Nu, mulțumesc. Nu fumez,
dar voi lua una totuși.
De obicei, acestea se fumează una câte una.
A, da, e adevărat.
Mă întreb de ce.
Pentru că ce-mi place să fac cu ciocolată,
e să-mi pun două sau 3 în gură.
E un lucru bun că n-am mâncat niciodată ciocolată.
- De ce ? - Fiindcă eu urăsc ciocolată.
Urăsc orice e dulce.
Exceptând produsele de patiserie.
Îmi cer scuze că sunt intruziva, domnișoară.
Maestre, dacă ați putea semna acest meniu pentru mine.
- L-aș pune în noua dumneavoastră carte. - Cu plăcere.
- Poftim. - V-am citit toate cărțile, maestre.
- A, bine... - De ce nu scrii cărți ?
Și de ce să nu scriu ?
Pentru că sunt în lume atât de multe alte lucruri de făcut.
Am cunoscut deja un scriitor.
Care scriitor ?
I-am uitat numele. El putea juca șah ca nimeni altul !
- Joci șah ? - Ți se pare că joc șah ?
Ce cânți ?
- Arii. - Știam !
Sunt Balanță.
- Alcool, lichior ? - Nu, mulțumesc.
Vom bea în compartimentul nostru.
Nu te superi dacă începem treabă imediat ?
V-a dat o femeie o cravată ?
Da.
De ce ?
Pentru că nu e stilul dumneavoastră deloc.
Titlul va fi Femeia."
Foarte bine.
De la cap, paragraf nou.
Cum am ajuns aici ?
Dă-i drumul ! E titlul primului capitol.
Cum am ajuns aici ?
Săptămâna viitoare, sunt așteptat să mă căsătoresc cu Marianne în Saint Moritz
și Hélene în Veneția. Punct. De la capăt.
E caracterul tău ?
Al meu.
- E adevărat ? - Da.
Asta e hilar !
Timp de 15 ani, am scris numai despre femei
și ele sunt tot ce m-a interesat. Punct.
Întotdeauna am vrut să văd un bărbat care n-a fost niciodată îndrăgostit.
Corect.
E pentru că am iubit și am fost iubit...
și așa am scris prima mea carte.
Această primă carte a venit la mine după o despărțire dureroasă
pe care n-am inițiat-o eu.
Prima femeie care a contat pentru mine a fost Anne.
Ne plăceau aceleași lucruri,
inclusiv libertatea, care e rară.
Eram fericiți
pentru că am avut aceleași gusturi,
aceeași pregătire,
aceleași dorințe...
Într-un cuvânt, ne-am înțeles minunat.
Am fost mereu împreuna...
și totuși, eram fost la fel de liberi ca niciodată.
Totul între noi a fost perfect.
Noi nu ne plictiseam,
ne iubeam că să vorbim unul cu altul,
făcând dragoste cu reciproc,
sau doar să fim liniștiți.
- A fost... - Fericire.
Părea că fericirea. Punct. De la cap.
Cât timp a durat asta ?
A durat...
- 5 ani. - Ce se întâmpla de 5 ani ?
Noi.
Ascultă...
pleci în Cuba pentru cercetări,
eu plec în San Francisco pentru deschiderea mea de artă...
și Azore e drumul nostru.
De ce nu ne căsătorim acolo ?
Vrei să te căsătorești ? Tu ?
Adică, tu...
chiar vrei să te căsătorești ?
Cu tine, pe insulă.
Doar pentru distracție.
Am putea rămâne pe insulă fără să ne căsătorim.
Dacă nu vrei să te căsătorești pe insulă,
putem s-o facem în altă parte...
pur și simplu, în vecinătatea noastră.
Eu spun da
și fug la cafeneaua locală.
Mi-am petrecut întreaga viață în această cafenea,
scriind...
scriind frenetic toate lucrurile pe care nu-i le pot spune.
Am scris că datorită ei am descoperit ceva despre mine.
Te iubesc și suntem fericiți,
dar am descoperit doar care e preferința mea.
Și eu prefer aventura și libertate deasupra fericirii..
Prefer libertatea deasupra fericirii. Prefer neasteptarea."
Mai aproape de întâlnirea avută,
decât numărul de scrisori netrimise avute.
Am decis să scriu o altă scrisoare.
Asta a fost o scrisoare deosebit de bună.
I-am explicat că vom strica totul,
ca noi n-ar trebui să ne căsătorim.
Și această scrisoare a rămas în buzunarul meu.
Jérome Hervé, vrei s-o iei pe domnișoara Anne de Montfort
ca soția ta legală ?
E greu de răspuns la acest tip de întrebare cu da sau nu.
E greu pentru mine.
Spui da", și asta e tot. E legea.
Jérome Hervé, o iei pe domnișoara Anne de Montfort
ca soția ta legală ?
Nu. Nu.
Eu nu...
Eu chiar nu scurtez pentru căsătorie, asta e tot.
Înțelegi ?
Nu ? Nu înțelegi.
Dar înțelegi.
Trebuie să înțelegi. Poftim.
Citește aceste scrisori și vei înțelege.
Vei înțelege...
Nu cred că ne-am despărțit. Dimpotrivă.
M-am gândit că va răspunde.
Am așteptat cu nerăbdare răspunsul ei la scrisorile mele.
Dar ea mi le-a trimis înapoi cu două cuvinte:
publică-le."
Ea a fost perfectă până în ultimul moment.
Nu m-am gândesc la asta singur.
Aceste scrisori m-au făcut celebru.
Și ei ți-au făcut primul eseu,
- Disponibilism." - L-ai citit ?
În dragoste,
doar începutul e încântător...
Și de aceea ar trebui să ai mai multe."
Eu numesc disponibilism
dorința de a păstra viitorul cuiva intact
- de a nu comite..." - Pentru o singură persoană."
Pentru o singură persoană, " întocmai.
Tocmai am cumpărat-o. N-am citit-o.
Tu n-ai citit-o ?
Am răsfoit-o. Nu e rea:
Ar trebui să alegem necunoscutul.
Peste ce a fost deja simțit,
chiar dacă ce avem e încântător.
Cea mai mare nenorocire pentru bărbat
e ca el își poate imagina mii de vieți,
dar el e prizonierul unui singur corp.
Ar fi o nenorocire mai mare
să te faci singur prizonierul unei alte persoane,
și cineva ar trebui dimpotrivă
să păstreze un număr de opțiuni cât mai mare posibil."
Întocmai. Îți place ?
Probabil aș fi gândit așa dacă aș fi fost bărbat.
Dacă eu aș fi fost și femeie.
- Deci, ce mai faci ? - Aș vrea să știu !
Eu, niciodată nu vorbesc despre mine.
Eu sun însumi, asta e tot.
Vrei să nu mă mai interoghezi ?
Tu îți scrii memoriile tale, nu eu.
Capitolul următor.
Prea mulți pești în mare." Unul pierdut, 10 găsiți.
Deci, e ceva amuzant ?
Ce a fost minunat despre asta, a fost ca toate astea erau diferite.
Dacă n-ar fi fost, m-aș fi oprit imediat.
Am renăscut cu fiecare dintre ele.
De fiecare dată, viața începea din nou. Totul a început din nou,
pentru că ele n-au fost niciodată la fel.
Viețile pe care le-am început aici erau cu atât mai încântătoare
din moment ce știam că nu vor dura pentru totdeauna.
Puține femei ar putea rezista felului în care am fost fascinat de ele.
Sunt chiar fascinat.
De fiecare dată.
Întotdeauna le-am abordat cu același text:
Sunt două femei în tine."
Merge de fiecare dată.
Domnișoară, sunt două femei în tine."
Sunt două femei în tine."
Sunt două femei."
Sunt două femei în tine.
Deci ai avut mult peste ?
- Desigur. - Câți ?
Nu știu.
Tu știi numărul ?
Câți ?
3.
Crezi că eu voi crede asta ? Numai 3 ?
Mă bazez pe cei care într-adevăr au contat.
I-am uitat pe ceilalți ca și cum nu s-a întâmplat nimic.
Deci...
N-am mai avut pe nimeni.
Ceva extraordinar s-a întâmplat într-o zi,
un adevărat eveniment.
Era 14 iulie. (Ziua Bastiliei)
Am fost foarte fericit. Mi-a plăcut foarte mult.
Îmi plăcea spatele ei și mi-a plăcut profilul ei.
Ea mi-a zâmbit.
Eram un bărbat fericit.
E amuzant, simt ca și cum există două femei în tine."
Acest zâmbet.
Atunci când am văzut
acest zâmbet teribil.
Am întrebat-o dacă ea a zâmbit pentru că a auzit textul meu înainte,
Da. Da, într-adevăr, ea l-a auzit înainte.
Am întrebat de la cine, și ea a spus de la tine".
Apoi mi-am amintit.
Eram înnebunit după fata asta cu 6 luni înainte, în Florența,
apoi am uitat-o.
Cum ?
Cum aș putea trăi o viață
în care n-am amintiri fiindcă am avut prea multe dintre ele ?
Cum aș putea uita de Florența ?
Dacă am ajuns la punctul în care să nu-mi amintesc o fată pe care am iubit-o...
o fată pentru care am avut o pasiune, o pasiune uriașă,
viața mea a fost lipsită de sens
și am făcut schimbări drastice.
Intră.
Bună seara. Pot să vă fac patul ?
Te rog să-l faci.
Să mergem.
Să părăsim cameră cât timp el face păturile.
Mulțumesc, Clara. Chiar am nevoie de tine.
Nu, ție îți trebuie o secretară.
Trebuie să fiu cu o femeie care nu mă ține captiv.
E nou pentru mine.
Cu contractul nostru, ne ținem departe
de toate acele lucruri care strică dragostea.
Nu, am terminat pentru seara asta.
- Scoate-ți hainele. - Chiar așa ?
Sigur.
Asta aveam de gând să fac.
Ce preferi ?
Să prefer ce ?
Care pat ? Cel din dreapta sau stânga ?
- Mergem la culcare ? - Ei bine, da.
Bărbații sunt amuzanți.
Cine a fost domnul care ți-a dat funcția ?
- Ești îndrăgostită de el ? - Nebunește !
Cum e el ?
Vom vedea.
E gelos ?
Vom vedea !
Nu e vorba că sunt somnoros, dar îmi place să fumez în întuneric.
În întuneric, eu nu pot gusta tutunul.
Nu-mi place gustul de tutun.
Deci, de ce fumezi ?
Fiindcă nu pot să renunț.
Clară ?
Da ?
Vino aici.
Unde ?
În patul meu.
- De ce ? - Să facem dragoste.
Nu.
- Am spus că mergem la culcare. - M-am răzgândit.
- De ce ? - Hai, Clara !
Ai semnat un contract !
Contractul meu nu spune că trebuie să te doresc.
Spune doar că trebuie s-o pun cu tine.
Așa că hai să mergem !
Du-te înapoi în pat. Îți va fi mai bine singur.
Deci, contractul nu mai este suficient pentru tine ?
Acum, aș avea să fiu îndrăgostit de tine.
Du-te la culcare ! Va fi mai bine pentru amândoi !
Scuză-mă.
Ce dracu' faci aici ?
Am greșit compartimentul. Scuze.
Nici o problemă.
Ne vedem mai târziu.
Bine, sunt gata.
La treabă.
Să fiu secretara e și parte din contractul meu.
Unde eram ?
Tu nu ești fericit.
Ești dezamăgit ?
Voi face totul să fiu o secretară bună.
Vrei să știi unde eram ?
Da.
Sunt suspect de prea mult succes deoarece se poate crea legături.
Mai ales pentru oameni ca mine,
Care acționează ca Don Juan
fără a fi unul adevărat."
Scrie asta:
Am fost vulnerabil...
pentru că am suferit de atât de multă auto-restrictie,
cum ar fi adevărata cunoaștere a altcuiva
și plăcerile adânci ale sensibilității.
După așa de multe cuceriri, am vrut să iubesc.
Și asta mă îngrozește.
Deci, ce a mai rămas pentru mine ?
Corpurile.
Nimic, doar corpurile.
Am întâlnit acest corp în studioul unui fotograf unde ea era de model.
Era perfect.
Am fost asigurat imediat:
relația noastră n-ar fi nimic altceva decât fizică.
Singura mea preocupare era să știu dacă m-aș plictisi cu ea.
Singura mea preocupare era să știu asta:
aș vrea să depășesc plictiseala ?
Numai experiența ar spune-o.
Așa că am invitat corpul la masă.
Uite, iei furculița
și o folosești ca pe un cuțitaș.
Așa.
Chiar așa.
Și mănânci. E delicios.
N-am știut că stridiile au picioare.
Ele au.
Ai grijă. Continuă.
Bun !
Ce zici de petrecerea week-end-ul în mediul rural ?
Doar noi 2.
- E o idee excelentă. - Întocmai.
Da.
Femeile frumoase...
Da ?
Femeile frumoase sunt mai ușoare decât celelalte.
Sunt mai ușoare decât celelalte" ?
De ce e asta ?
După așa de multă solicitare,
capacitatea lor de a rezista se diminuează.
Așa e !
Întocmai.
Marianne...
Marianne era o creatură...
care își iubea propria persoană,
și eu iubeam numai corpul ei,
care era liniștitor.
Un corp e ca o capodoperă.
E o investiție sigură.
O doresc
și ea pare că mă dorește pe mine.
S-a întâmplat pur ? I simplu,
la fel ca toate lucrurile importante.
Am vrut să iau toate plăcerea pe care femeia mi-ar putea-o da,
până când nu rămâne nici una.
Dar, din moment ce plăcere nu părea să curgă vre-odata,
noi am plecat.
Am crezut că a fost pentru câteva zile,
dar după o săptămână, eu nu am fost dornic să plec acasă.
Franța era a noastră !
Am întors fiecare colț în dormitorul nostru.
Am făcut dragoste la fiecare 65 de mile,
mergând cu 85 de mile pe oră.
Asta a fost o medie bună !
A fost fascinant
pentru că eram gata s-o întrerupem în fiecare zi.
În fiecare zi, ne spuneam: E de ajuns. Să ne întoarcem la Paris."
Dar n-o făceam.
Vara trecuse,
de ritmul de rămas-bun și reînnoirea relațiilor noastre.
Fără să știe, și după ce a lăsat-o numai pentru week-end,
am petrecut toată vara împreuna.
Am crezut în fiecare zi că a fost ultima...
și că ne vom separa.
Asta a trecut și pentru ea n-a contat deloc,
când eu eram înnebunit după ea.
Ce ți-a plăcut la ea ?
Am crezut că am cunoscut-o, și credeam că nu era nimic de aflat despre ea
doar un abis de feminitate.
Ea dăruia prin gândire în tăcere,
dar le ce se gândea ea ?
Oricum, ne-am ascuns lucrurile unul de altul.
M-am ascuns fericirea față de ea.
În acea zi, am fost alături de mine
pentru că a fost imposibil să obțin un cuvânt de la ea.
Ea nu era nimic altceva decât o femeie ale cărei excese m-au fascinat,
și a trebuit s-o tratez ca pe o femeie.
Așa.
Am îmbrățișat singurătatea,
dar n-am putut-o suporta acum.
Din cauza Mariannei, orice plăcere aș fi putut să am fără ea
ar fi fost doar incompletă.
Mă întrebam dacă sentimentul a fost reciproc,
dacă poate ea a s-a gândit la altcineva...
toreadorul din arenă, de exemplu.
Ceea ce ea niciodată n-ar fi confesat.
Dar în acea zi precis,
ea a așteptat momentul în care taurul va fi pedepsit cu moartea
să-mi spună...
E pentru prima dată când mi se pare un alt bărbat atrăgător
din momentul când ne-am întâlnit."
A fost atât o mărturisire de iubire cât și o amenințare.
Pentru a vedea oceanul cu ea...
cu teamă că s-ar putea termina.
Ne simțim bine.
Într-adevăr, ne simțim foarte bine.
A fost pentru prima dată când ne-am mărturisit unul altuia.
Există o diferență majoră între a fi fericit și a fi conștienți de ea,
și eu eram conștient de ea
și teama mea s-a schimbat...
a devenit mai specifică.
Teama mea s-a transformat în frică că ea mă părăsește.
I-am zis:
Dacă vrei tu, vreau și eu, voi rămâne cu tine...
pentru totdeauna.
Am fost tăcut pentru o vreme, apoi a căzut.
A trebuit.
Ea mi-a oferit toată fericirea imaginabilă,
dar am refuzat pentru că am vrut s-o termin
cât timp eram în culmea fericirii.
Am fost confruntați cu înălțimea de pasiunii noastre.
Da, am lăsat-o să plece în Suedia.
Ea știa că o termin fiindcă eu o iubesc prea mult,
pentru că mi-am dorit să salvez dragostea noastră
prin care salvez o eroziune lentă a fiecărei relații care trece ?
Nu știu.
Ne-am salvat prin separare. Știam asta.
Trebuia să fie făcută,
și eu am făcut-o.
Asta e.
Am făcut un roman din ea:
Vara asta."
Am vorbit despre vara asta cu Marianne,
care era în trecut.
E frumos.
Sunt foarte sensibil la lucrurile frumoase.
Prea sensibil.
Eu nu mă pot uita de prea mult timp, totuși, pentru că m-am plictisit.
Interesat ?
E drăguț. Uită-te la mustața lui.
Nu e fiindcă că eu sunt înnebunita după bărbații cu mustață, dar...
îmi plac.
Și aseară, ai demonstrat în mod clar că nu mă placi.
- Te-ntorci la muncă ? - Nu.
- Atunci o să mă plimb pe-aici. - Bine.
Ai Vara asta" de Jérome Hervé ?
Vara asta" de Jérome Hervé.
Poftim.
Nu te duci să citești asta, nu ?
E plictisitor de moarte. Într-adevăr.
Chiar simți să citești ?
N-ai vrea să discuți cu mine ?
Verifică, te rog !
E de ajuns ! Te voi distruge...
Nemernicule !
Te rog să dai asta înapoi stilistului. Mulțumesc.
Dezbracă-te ! Acum !
Ai nevoie de mine pentru că alți bărbați mă doresc ?
- Liniștește-te ! - Trebuie să fiu liniștită ?
- Da ! - Ei bine, scuze. N-am știut.
Mă dorești cu sau fără pantofi ?
Dacă crezi că o să mă descurajezi, crede din nou !
Îți place de mine, sau e doar contractul nostru ?
Vrei să rup acel contract ?
Acest contract nu-ți da permisiunea la așa familiarisme !
Bine, să trecem la treabă.
Nu uita că ești secretara mea. Poftim.
Voi încerca să fiu o secretară bună,
din moment ce n-am fost o bună...
o bună...
- Cum pot pune asta ? - Asta n-a fost altceva decât un sabotaj.
Am acționat conform contractului.
- Te distrugi pe tine, nu pe mine. - Bravo, atunci !
- Poftim. - Bine.
Tipul ăsta... e singurul tău talent oricum.
Atunci ar trebui să dictezi ceva.
Bine. Unde eram ?
Suntem cu Marianne
și tu ai evitat pericolul să trăiești cu o femeie care e bună pentru tine.
N-o s-o uit niciodată. Punct.
Vederea femeii mi-a făcut rău atâta timp cât asta nu era Marianne.
Motivul pentru care m-am uitat la Hélene... această femeie de aici...
e pentru că ea nu părea că o femeie adevărată pentru mine.
Ea era un demon sportiv... Parașutism, schi, ce vrei tu.
Ea a fost cea mai rapidă, cea mai mare, cea mai complicată femeie din lume.
Ea a făcut tot și ea va face totul.
Ea a excelat în toate domeniile și iubea pericolul.
Ea n-a plecat doar pentru plăcere de a câștiga.
Regula ei era să se apere mereu pe ea.
Modestia era pasiunea ei,
și ar putea avea doar nevoia ei
de a evita oamenii serioși.
Mă gândeam încă la Marianne, dar pentru mine, Hélene era ca sportivii.
Pentru a bate campioana ea era...
era scopul meu, un scop adevărat.
Mi-a plăcut războiul am mișcat împotriva lui
și am vrut să fiu victorios.
E tăcutul, liniștitul război, care era nou pentru mine,
mi-a dat un motiv de a trăi,
să fii trezit dimineața...
să te bărbierești.
Am urmat-o peste tot,
chiar la locurile care mă plictiseau cel mai mult.
Helene era fermecată de faptul că arătam un interes pentru pasiunile ei...
dar eram în creștere nerăbdătoare.
A fost pentru prima dată
când m-am dedicat singur unei femei pentru luni
fără a face vreun progres într-un fel.
A fost prima dată când am avut făcut un astfel de efort,
să arăt atât de multă răbdare, să recurg la trucuri pentru a seduce o fată
care încă mă refuza.
Dacă spun nu la tot,
asta e fiindcă tu ceri tot.
Poate.
Dar în seara asta, tu nu ceri nimic.
Eu cer doar că asta să dureze.
Să mergem la mine.
Te rog, ia-o pe prima stradă la stânga.
Poți să mă-ntrebi orice.
Orice.
Doamnelor și domnilor, vom fi în Roma în câteva minute.
Mulțumesc.
- Atunci, vorbește-mi de Hélene. - Ah, Hélene.
Am urmărit-o din cauza modestiei sale.
Ea abia se împrumuta la mine, nu s-a dat complet singură.
Am fost mai mult celibatar decât oricând.
A fost de nesuportat.
Am vrut să știu dacă aș putea merge prea departe cu ea.
Te rog, nu spune asta.
Te-am găsit neatractivă uneori.
Într-adevăr.
A fi avut-o, probabil, dacă n-aș fi simțit ca ea ezită,
ca ea tremură, ca ea m iubea.
I-am cerut o dovadă de netăgăduit a dragostei ei.
Vreau o dovadă de netăgăduit a dragostei tale !"
Ce dovadă mai bună poți da decât să acționezi împotriva propriei tale naturi,
să accepți ce e inacceptabil.
Eu i-am spus ce mi-am dorit și ea a spus da.
Am vrut ce reprezenta cel mai rău lucru pentru ea.
Pe aici.
- Nu, nu pot ! - Nu iar !
Nu fi proastă ! Haide.
E foarte simplu. O să vezi.
- O să vezi. - Nu asta.
Mi-ai promis.
Ai zis da. Mi-ai dat cuvântul tău.
Nu vrei să-ți iei promisiunea înapoi ca o fetiță.
- Ascultă... - Fă-o pentru mine. Te rog.
Am ajuns. E ridicol.
Haide.
Lasă-mă în pace. Nu vreau.
E un ordin. Să mergem.
- Am ajuns. - Mi-e așa de rușine.
Mergi pe-aici.
Tu ești nouă fată ?
Ce mai aștepți ? Tu urmezi.
Asta e, tu mă asculți.
Tolerezi ce se întâmpla împotriva naturii tale cel mai mult.
Te-ai folosit de rebel sub privirea mea...
Privirea cât de mult îl iubeai...
iar acum fiecare privirea e pe tine.
Eram copleșit
cu plăcerea de a simți să mă uit la Hélene care pierde bătălia.
Mă întrebam dacă ea rezista de dragul iubirii noastre...
sau dacă, în rușinea ei, găsea asta că plăcerea cum o făcea.
Ea era tot la ce mă puteam gândi.
Asta era, probabil, prima dată când s-a întâmplat.
Eram înnebunit...
înnebunit de plăcere.
Hélene, vreau să mă căsătoresc cu tine.
Poveștile tale despre femei mă calcă pe nervi.
Aș vrea să fii nefericit.
- Sunt. - Sigur că nu !
Tu chiar nu știi ce faci.
Aș vrea să fii bolnav,
blocat în junglă și acoperit de muște !
Vreau să le lovesc ca să plece.
Nu e posibil, oricum, din moment ce-mi place căldură...
exceptând în timpul iernii, desigur.
- Tu mă fascinezi, Clara. - Taci dracu din gură !
Deci, te vei căsători cu Marianne, sau Hélene ?
Spune-mi cum te-ai întors împreuna cu Marianne.
După ce ai reușit s-o subjugi pe Hélene, te-ai plictisit cu ea, nu ?
Dimpotrivă, Eu am luat-o pe ea.
A doua zi, am plecat într-o călătorie împreuna.
Și ai găsit-o pe Marianne.
Într-adevăr.
Nu înseamnă nimic pentru noi să ne reunim aici ?
Probabil că da.
Aceasta înseamnă că trebuie să nu pleci din nou.
Da.
Când te gândești,
e destul de ciudat ca un om de vârsta ta nu trebuie să fie căsătorit.
Ce e cu vârsta mea ?
Eu nu sunt singurul.
Așa că suntem meniți să ne căsătorească, așa e ?
Da, exact.
Gândul la căsătorie te dezgusta, nu e așa ?
- Nu, dar tu știi... - Tu crezi
că cele mai bune relații sunt cele superficiale.
Da, cred.
Probabil ai dreptate.
Știi de ce aceste relații sunt superficiale ?
- Nu. - Fiindcă ele sunt deschise.
Da.
Cred că se nume ? Te Panther 2."
Care Panther 2" ?
Acesta e numele acestei bărci.
Care barca ?
Barca lui Bob.
El e înnebunit după mine.
El mă așteaptă de o săptămână.
Bietul tip.
Care...
Deci, la revedere.
Ne vedem mai târziu.
Sună-mă.
Haide, nu fi prost.
Nu sunt prost.
Sunt liber.
Ca și tine. Ca și el.
Nu vrei să te căsătorești cu mine, nu e așa ?
- Nu știu. - Nici el.
El e la fel ca tine. Vrea să mă iubească.
- Ce idee bună. - Îți interzic...
N-ai nici un drept !
Fii înțelegător.
Și nu sta aici. Arăți prost.
Și nu-mi place asta...
dragostea mea.
Tu suferi.
Așa îmi place.
Și cum rămâne cu Marianne ?
Cum te-ai decis că vrei să te căsătorești cu ea ?
Înainte de toate, sunt obosit de Hélene și nunta ei.
Am reușit să împing întâlnirea înapoi.
Am demisionat,
dar am reușit să împing întâlnirea și să aleg o locație la distanță.
Am fost ca un prizonier care nu se mai tortura singur,
care-și accepta soarta lui.
Pune-te în locul prizonierului.
El e obișnuit să fie într-o anumită rutina,
apoi dintr-o dată se întâmpla ceva, ceva neașteptat.
Nu e ceva care l-ar putea termina, sau harul lui,
doar ceva ca un zgomot,
un miros,
un anumit eveniment.
Pentru un prizonier, acest singur eveniment înseamnă întreaga lume,
și pentru mine, acest eveniment a fost telefonul lui Marianne.
M-a făcut să sar din pat. Ea a fost în Megeve.
A vrut să mă vadă. Ea nu putea aștepta.
Sigur că ea n-a spus de ce. Marianne nu explică nimic.
Mi-am imaginat-o... Am putut s-o văd...
I-am putut auzi vocea ei și să-i văd corpul ei.
Nici o femeie nu mi-a tachinat vre-odata imaginația cum a făcut-o ea.
Am vrut să fiu lângă ea. Eram la fel de nerăbdător ca ea.
Mi-am imaginat-o, după ce a agățat telefonul,
și m-am repezit la acest corp.
Nu i-am uitat niciodată corpul ei,
pentru că sufletul ei a rămas o enigmă pentru mine.
Trebuie să spun că simplul gând la corpul lui Marianne
mă înnebunea
și această apropiere de ea era o pură exaltare.
Gândul vederii ei...
m-a făcut să sper la fericire
într-un fel cum nu l-am avut.
Ea a făcut ca totul în mine să fie mai intens.
Am fost alături de mine însumi.
- E ridicol ! - Deloc.
El e primul bărbat care mi-a dat dorința de a fi credincioasă.
Într-adevăr ?
Bine, atunci.
Lucrurile erau așa de minunate când te-am lăsat pe barca în Saint Tropez ?
Spune-mi !
- Spune ! - Nu.
Dă-mi drumul.
Îți pun o întrebare.
Tipul era un fel de magnat
care trecea dintr-un port în altul.
În acel moment el era în America.
Mă sună de 3 ori pe zi,
îmi telegrafia de 10 ori pe zi, îmi trimitea scrisori imense,
și el lua lecții de franceză și suedeză !
El era înnebunit. Și așa eram și eu.
- Spune-mi ! - Nu vreau.
- Spune-mi. - Nu !
Dă-mi drumul ! Dă-mi drumul.
Spune-mi ! Spune-mi cum s-a întâmplat.
Nu !
Târfo !
El ar înnebuni dacă te-ar vedea aici.
Dar el nu mă poate vedea.
- Din fericire. - Nu.
Când te-am lăsat în Saint Tropez, știu.
Acum, el trebuie să știe.
Ești nebun.
Vrei să-l sun eu ?
O fac eu.
Am o idee nebunească.
Eram obsedată de el
și i-am spus ce am vrut.
Am vrut să-l facă să se întoarcă.
El era în Bahamas, sau cam așa ceva.
Am vrut să-l fac să revină cât mai curând posibil.
- A doua zi. - Dându-i o scuză bună ?
Una bună:
adevărul, abia modificat.
Vream vrut să-i spun că ea întâlnește un om în Megeve
care era foarte aproape de ea
și că ei îi e teamă că nu-i va rezista lui foarte mult timp,
asta dacă el nu se arată în ziua următoare,
ea se temea că se va întâmpla ceva.
Era un strigăt de ajutor.
- Dar ea a refuzat s-o facă. - Ea a făcut-o.
Era timpul telefonului ei de dimineață de la omul acela.
Alo ?
Tu ești ?
A nins toată noaptea.
N-ai idee cât e de frig.
Ești cu pieptul dezgolit ?
Te invidiez !
- Pieptul dezgolit, zici ? - Haide, Marianne.
Iubito, eu sunt din ce în ce mai bun un schior doar pentru tine.
Spui că mă vrei să fiu un mare schior.
Marianne.
O faci sau nu, dar dacă n-o faci, plec imediat !
Nu, n-am primit scrisorile de două zile.
Le-am primit ieri după-amiază.
Le-am citit pe amândouă. Au fost încântătoare.
Marianne, dacă o faci, ne vom căsători.
Dacă o faci, ne vom căsători.
Bob, trebuie să-ți spun ceva.
Deci, totul a mers cum ai fi vrut.
El a sosit a doua zi.
Știi, e întotdeauna un interval între un vis și că el să devină realitate,
așa că de fapt a sosit două zile mai târziu.
Eram pregătit.
Am rezervat o cameră la un alt hotel,
am venit, el ne-a văzut...
- Facem dragoste ? - Da !
Deci, cu are femeie vrei să te căsătorești ?
Nici una dintre ele. Ele sunt inseparabile:
Am iubit una din cauza celeilalte, și am iubit-o pe cealaltă iar, din cauza primei.
Alegerea între ele ar fi o crimă.
Deci, de ce să ai nevoie de a treia femeie.
Am deja una.
De ce nu ?
Fiindcă eu nu sunt îndrăgostit de tine.
Nu vă iubesc pe nici una dintre voi.
Am un gust pentru tine, și e încântător.
Ce vrei tu cu adevărat e pentru mine să te ajut.
Așa sunt bărbații în zilele noastre.
Tot ce vor e ajutorul.
Urăsc să-i fiu de folos cuiva.
Nu vreau.
Scuze, am uitat de contract.
Nu dau 2 bani pe contract ! Aș putea la fel de bine să-l rup !
- Să-l rupi ? - Da ! Dacă vrei și tu.
Dar eu nu vreau.
Alo ? Da.
O jurnalistă ?
A, bine.
Ea e... adică,
e frumoasă ? E tânără ?
A, bine...
Păi, trimite-o sus.
Clară...
- Vrei să mergem la o plimbare. - Tu înțelegi totul.
- Vrei niște apă ? - Ce ?
Nu... adică, da ! Nu, mulțumesc.
Războiul algerian, războiul vietnamez, războiul din Biafra...
- Gheața ? - Nu.
Suez...
- Budapesta... - Exact: Suez, Budapesta,
Praga, foametea din Africa și Asia...
Știi, chiar nu dau vina pe astea.
Chestiunea Israelului, chestiunea minorităților...
Chiar crezi că voi fi un scriitor care 15 ani a generat aceste calamități ?
Ai fost indiferentă la toate aceste probleme.
Conflictele neo-capitalismului și neo-marxismului,
întrebările decolonizării, a protestelor tineretului,
Suprapopulării care în 20 de ani va fi scapată de sub control
deoarece populația se va dubla
în timp ce automatizare va lua jumătate din locurile de muncă.
De unde vrei să cumperi ochelarii ?
În loc să te adresezi tragediilor din timpul tău,
ți-ai pierdut timpul cu femeile.
Problema femeilor astăzi e dificilă.
Ele pretind a fi atât libere cât și asuprite,
exigente și tradiționale,
egale cu bărbații și protejate de aceștia.
E un risc mai mic în abordarea problemelor politice de astăzi
decât de a aborda femeile din ziua de azi.
Spune-mi, care e numele tău ?
Louise.
Știi, Louise, ochelarii tăi...
unii ochelari pot face ochii să pară mai mari,
dar ai tăi doar îi fac să pară mai mici.
Cum de știi ?
Pot ?
Desigur.
Am dreptate absolută.
Știam sigur.
Te-am plăcut de la început.
Nu știu de ce.
Sunt două femei în tine, nu e așa ?
Mai întâi de toate, eu nu sunt îndrăgostit de el.
În al doilea, dacă-l iubesc, nu trebuie să mă-ntorc.
În al treilea, el e un nemernic.
În al patrulea, dacă-l iubesc și mă-ntorc,
voi fi nefericită.
În al cincilea, nu trebuie să mă-ntorc chiar dacă-l iubesc sau nu.
Totul e la fel.
În al șaselea, dacă nu mă-ntorc...
acest prost mic nenorocit mă va lăsa în pace ?!
În al șaptelea, dacă nu mă-ntorc, voi fi nefericită.
Voi fi nefericita oricum.
În al optulea, pot fi pregătită să fiu nefericită
dacă rămân cu el sau nu.
În al nouălea, voi fi tare nefericită dacă stau cu el,
fiindcă eu îl iubesc.
E destul de simplu.
O să-i spun doar: În primul rând,
am acționat ca un prost cu fata aia fiindcă n-am putut să nu mă gândesc la tine.
Eu n-am fost în stare să fac nimic cu ea.
În al doilea rând, n-am fost în stare să fac nimic cu ea ?
Pentru că singurul ei defect era ca ea nu era de tine.
Deci aici ne aflam: Te iubesc."
Ești supărat pe mine ?
Nu-mi pasă mai puțin.
Am încercat să te uit.
Dar n-am putut.
- Ce e asta ? - Am încercat să te uit, dar n-am putut.
Fata asta avea un singur defect ca ea nu era de tine.
Nemernicule.
Așa că i-am spus: Te iubesc, Clara."
Tu n-o iubești pe Clara.
Tu iubești femeile.
Ajutor ! Ajutor !
Ești aici. Chiar ești aici.
Sunt sigur acum. Te iubesc.
Ce, Marianne ?
Știi totul ?
Știi totul despre Hélene ?
No, te înșeli.
Dacă mă căsătoresc cu cineva, nu vei fi nici tu, nici ea.
Sigur că știu.
Singurul lucru pe care eu nu-l știu e dacă vrea sau nu.
Sigur că nu !
Nu sunt nemernic.
Nu poți decide când iubești sau încetezi să iubești pe cineva.
Desigur, e...
cum vrei tu.
Ai grijă.
Ascultă... alo ?
Ea a închis.
Bravo ei.
- Ce e cu Hélene ? - Eu am sunat-o întâi.
O iau în ordine alfabetică.
Știi ce vom face ?
Mergem la plajă !
Nu te voi uita.
Ea m-a iubit și m-a părăsit.
De ce ? Ea a crezut
că nu eram capabil să-i aduc fericirea.
Judecata ei a fost fără milă.
Știa prea multe despre mine.
De aceea a plecat.
După ce ea a plecat,
am înțeles
că mi-a rămas un singur lucru de făcut:
să uit de femei. Ceea ce am și făcut.
Am terminat-o cu femeile !
Ești sigur ?
- Da. - Într-adevăr ?
Da.
Păi, așa cred.
Acesta e sentimentul meu chiar acum.
În orice caz, poți să bați sfârșit."
SFÂRȘIT
Traducerea și adaptare text: George Ungureanu